Pfv.VII.21.006/2008/9.

A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Magosi Rózsa ügyvéd által képviselt I.r., a dr. Boronkai Zsolt ügyvéd által képviselt II.r. felperesnek a dr. Joó Gábor Zsolt ügyvéd által képviselt I.r., és a dr. Rozman András ügyvéd által képviselt II.r. alperes ellen szavatossági és kártérítési igény érvényesítése iránt a Baranya Megyei Bíróság előtt 9.P.21.003/2003. szám alatt indult, és a Pécsi Ítélőtábla, mint másodfokú bíróság Pf.IV.20.386/2007/5. számú ítéletével jogerősen elbírált perében az I.r. felperes és az I.r. alperes által előterjesztett felülvizsgálati-, valamint a II.r. felperes által előterjesztett csatlakozó felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta az alábbi

í t é l e t e t :

A Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

Kötelezi az I.r. alperest, hogy fizessen meg az állam javára, az adóhatóság felhívása alapján 2.107.000 (Kettőmillió-egyszázhétezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

I n d o k o l á s :

A dán cég által gyártott kombájnt és csőtörő adaptert a II.r. alperes importőrön keresztül az I.r. alperes értékesítette a perben nem álló Lízing Rt-nek. 2002. június 14-én az I.r. felperes az Rt-től lízingelte a fenti két mezőgazdasági gépet, amelyből a kombájn nettó vételára 32.000.000 forint, a csőtörő adapter nettó vételára 4.942.000 forint volt. A lízingbeadó az I.r. felperesre engedményezte a szállítóval szemben fennálló összes jogait, beleértve a garanciális és szavatossági jogokat is. Az engedményezést az I.r. alperes, mint szállító tudomásul vette. Az I.r. felperesnek a vagyontárgyakat biztosítania kellett, e kötelezettségét a II.r. felperessel megkötött szerződéssel teljesítette. A kombájnt az I.r. alperes telephelyén 2002. június 21-23. napján helyezte üzembe, és azt az I.r. felperes részére június 26-án átadta. A gyártómű a termékre szavatossági és jótállási nyilatkozatot adott ki, amely szerint a jótállás tartama az üzembehelyezéstől számított egy év, vagy 1200 üzemóra. Ezt a nyilatkozatot az I.r. alperes cégszerűen aláírta, a II.r. alperes pedig lebélyegezte.

2002. november 12-én kukoricavágást követően a kombájnban tűz keletkezett. Az I.r. alperes által a kombájnnal együtt átadott tűzoltó készülék a tűz megfékezésére nem volt elegendő, a tüzet a tűzoltók oltották el. A perben kirendelt szakértő szakvéleménye szerint a tűz keletkezésének oka szerelési hibára, a csapágyazás tönkremenetelére vezethető vissza. Az I.r. felperes előbb kérte a gép kicserélését, majd annak kijavítását. Miután az I.r. felperes a lízingdíjat nem fizette, a Lízing Rt. 2002. december 12-én a lízingszerződést azonnali hatállyal felmondta. A perbeli kombájnt a felek képviselői több alkalommal megszemlélték, de sem a kijavítást, sem a kárrendezést illetően megegyezésre nem jutottak. A gyártómű a tűz keletkezésének okát nem ismerte el garanciális hibának, erről az I.r. alperes 2003. februárban értesítette az I.r. felperest.

Néhány hónap múlva az I.r. alperes a gépet a telephelyére vontatta, és a dán szerelővel megkezdte annak kijavítását. A lízingbeadó 2003. június 27-én értesítette az I.r. alperest arról, hogy a kombájn senkinek nem adható a birtokába. A II.r. felperes 2003. július 23-án megfizetett a Lízing Rt. kedvezményezett részére 21.510.000 forintot. A lízingcég ezt követően, 2003. augusztus 6-án értesítette az I.r. alperest, hogy a lízingszerződés elszámolása megtörtént, a kombájn és a csőtörő adapter az I.r. felperesnek kiadható. Az I.r. felperes 2003. augusztus 5-én kiállított igazolással egyidejűleg szerezte meg a kombájn és csőtörő adapter tulajdonjogát. Az I.r. alperes azonban kérte I.r. felperestől a javítási költséget, amelyet az nem teljesített, ezért a kombájnt nem adta ki. A perbeli kombájnt 2003. augusztus hónapban az I.r. alperes a Gazdanapok keretében öt napra kiállította. A felperes 2003. szeptember 22-én kelt levelében az I.r. alperesnek bejelentette, hogy a kombájn adásvételi szerződésétől eláll, mert az eladó a garanciális és szavatossági kötelezettségeket nem teljesítette, a gépet nem adta ki üzemszerű állapotban. Egyidejűleg kérte a vételár visszatérítését, és az okozott károk megtérítését. Miután ettől az I.r. alperes elzárkózott, bírósághoz fordult.

Az I.r. felperes módosított keresetében kérte, hogy a bíróság az adásvételi szerződéstől való elállása folytán kötelezze az I.r. alperest 10.490.000 forint vételár, és ennek 2003. szeptember 23. napjától járó kamata megfizetésére. Kérte továbbá, hogy a bíróság az I.r. és II.r. alperest egyetemlegesen kötelezze hibás teljesítésből eredően 24.003.841 forint kártérítés és kamatai megfizetésére. Arra hivatkozott, hogy a II.r. alperes a gépek eladásakor készült szavatossági és jótállási nyilatkozatban jótállást vállalt a felperes irányába, ezért a hibás teljesítéssel okozott kár megtérítéséért az I.r. alperessel együtt egyetemlegesen felel. Kártérítési igényében érvényesítette a 2002., 2003. és 2004. évi betakarítások során keletkezett többletköltségét, valamint elmaradt hasznát, a lízingcégnek kifizetett késedelmi kamatot, ügyviteli szolgáltatási díjat és felmondási költséget, valamint elmaradt hasznot azért, hogy az I.r. alperes a kombájnt a Gazdanapokon engedélye nélkül állította ki.

A jelen perhez egyesített perben a II.r. felperes keresetében kérte, hogy a bíróság egyetemlegesen kötelezze az alpereseket 21.510.000 forint biztosítási összeg és kamatai megfizetésére. Álláspontja szerint az I.r. alperes által értékesített vagyontárgyakra a II.r. alperes is jótállást és szavatosságot vállalt.

Az alperesek ellenkérelme a kereset elutasítására irányult. Az I.r. alperes hivatkozott arra, hogy csak mint a gyártómű szervizellátója működött közre a garancia teljesítésében, ő maga jótállást nem vállalt. Álláspontja szerint a hiba oka a szakszerűtlen kezelés és a gép túlterhelése volt, a felperes a karbantartás elmulasztásával maga idézte elő a tűzesettel összefüggésben álló kárát. A II.r. alperes arra hivatkozott, hogy mint importőr a munkagépeket az I.r. alperesnek értékesítette, az I.r. felperessel nem állt jogviszonyban, vele szemben a II.r. felperes regressz igénye is alaptalan. Az I.r. alperessel egyezően azt állította, hogy a káresemény nem a gép meghibásodásából, hanem helytelen használatából fakadt.

Az elsőfokú bíróság ítéletében kötelezte az I.r. alperest, hogy fizessen meg az I.r. felperesnek 15.978.029 forintot, és ebből 10.490.000 forint után 2003. szeptember 23-tól, a további részösszegek után eltérő időponttól járó késedelmi kamatát. Ezt meghaladóan az I.r. felperesnek az I.r. alperessel szembeni keresetét elutasította. Kötelezte az I.r. alperest arra, hogy 15 napon belül fizessen meg a II.r. felperesnek 21.510.000 forintot, és ennek 2003. július 23. napjától járó késedelmi kamatát. A bíróság a felpereseknek a II.r. alperessel szemben előterjesztett keresetét teljes egészében elutasította.

A bíróság a lefolytatott okirati-, tanú- és szakértői bizonyítás alapján megállapította, hogy a kombájn meghibásodásának oka szerelési hiba volt, az I.r. alperes, mint eladó a hibátlan teljesítésért szerződéssel jótállási felelősséget vállalt (Ptk. 248. § (1) bek.); javítási kötelezettségének díjmentesen nem tett eleget, mert az I.r. felperesnek a dolgot nem adta ki. Miután az I.r. felperes a Lízing Rt. helyébe lépett, és az ingóság tulajdonjogát is megszerezte, ezért a Ptk. 306. § (3) bekezdése alapján jogszerűen gyakorolta elállási jogát. A bíróság a Ptk. 319. § (1) és (3), valamint 320. § (1) bekezdésére hivatkozással a kölcsönös elszámolás megejtése mellett rendelkezett az eredeti állapot helyreállításáról. A kártérítési igények elbírálása során alkalmazta a Ptk. 310. §-át, így rendelkezett a szavatossági igényen kívül a hibás teljesítésből eredő kár megtérítéséről is. A 2002. évben felmerült többletköltség és elmaradt haszon iránti igények közül összesen 2.866.129 forintot,  míg a 2003. évben bekövetkezett kárösszegből összesen 2.621.900 forintot fogadott el. A lízingcégnek megfizetett I.r. felperesi követelést elutasította; álláspontja szerint a lízingszerződés felmondására az I.r. felperes felróható magatartása miatt, a lízingdíj fizetés elmulasztásának következményeként került sor. Alaptalannak találta a Gazdanapokkal összefüggésben felmerült kártérítési igényt is, mert az I.r. felperes nem bizonyította, hogy ezen időtartam alatt a járművet bárkinek bérbe adhatta volna.

Az elsőfokú ítélet indokolása szerint alaptalanul hivatkozott az I.r. felperes a II.r. alperessel szemben előterjesztett kereseti kérelmében arra, hogy a II.r. alperes a hibátlan teljesítésért jótállásra köteles. Jogszabályon alapuló jótállás a perbeli kombájn vonatkozásában nem állt fenn, szerződést pedig a II.r. alperes sem a Lízing Rt-vel, sem az I.r. felperessel nem kötött. Jótállás vállalását tartalmazó megállapodás hiányában pedig a II.r. alperes jótállásra, és ezzel összefüggésben a hibás teljesítésből eredő károkért való helytállásra nem kötelezhető. A szavatossági és jótállási nyilatkozaton a II.r. alperes bélyegző lenyomata látható, azonban azt a II.r. alperes cégszerűen nem írta alá, ez az irat a II.r. alperes nyilatkozatát sem tartalmazza. Miután a II.r. felperes a kárért felelős személlyel szemben a károsult jogaiba lépve regresszív igénye alapján terjesztett elő keresetet, a fentiekre figyelemmel a II.r. felperesnek a II.r. alperessel szemben előterjesztett követelése is alaptalan.

Az I.r., II.r. felperes, valamint az I.r. alperes fellebbezése folytán meghozott jogerős ítéletében a másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet részben megváltoztatta, az I.r. alperest az I.r. felperes felé terhelő tőkemarasztalás összegét 13.606.129 forintra leszállította, ezáltal részben megváltoztatta a részösszegek összegét is; ezt meghaladóan az I.r. felperes I.r. alperessel szembeni keresetét elutasította. Helyesnek tartotta az elsőfokú bíróság bizonyítékokból levont azon következtetését, hogy a perbeli kombájn a teljesítéskor a Ptk. 305. § (1) bekezdése értelmében hibás volt. Egyetértett azzal a jogi okfejtéssel is, hogy az I.r. alperes a közte és a lízingcég között létrejött visszterhes szerződésben jótállási kötelezettséget vállalt. A jótállás akárcsak a Ptk. 305. §-a szerinti szavatosság egymással szerződéses jogviszonyban álló felek között kerülhet szóba, tehát mind a jótállási, mind a szavatossági kötelezettség a szerződés kötelezettjét terheli. A II.r. alperes az I.r. alperes és a felperes lízingbeadója közti szerződésben félként nem vett részt, e szerződésnek kötelezettje nem volt, így vele szemben a felperesek sem szavatossági, sem jótállási igénnyel nem léphetnek fel.

A másodfokú bíróság álláspontja szerint a lízingbeadó a felperesre kártérítési követelést nem engedményezett, ezért az I.r. felperes kártérítési igényét nem a Ptk. 310. §-a,  hanem a 339. § (1) bekezdése alapján bírálta el. Az I.r. alperes kijavítási kötelezettségének 2003. július 4-ig nem tett eleget, ezt követően a kombájnt nem adta ki, az I.r. felperesnek a hiányzó munkagép pótlása miatt költségei merültek fel, és elmaradt haszna is keletkezett, így megvalósultnak látta a Ptk. 339. § (1) bekezdésében foglalt tényállási elemeket. Az I.r. felperes a lízingdíj kifizetésével már 2002. október 5-én késedelembe esett, és azt nem rendezte a lízingszerződés felmondásáig, ezért a kombájn birtoklására 2002. december 12-ig volt jogosult. 2003. augusztus 5-ig a kombájn kiadása iránti igény az I.r. felperes lízingbeadóját illette meg. 

Helyesnek tartotta a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét abban a tekintetben, hogy az I.r. felperest 2002. december 12-ig a bérmunka igénybevételével többletköltség, a leszerződött munka miatti bevétel kieséssel elmaradt haszon, összesen 2.866.129 forint kár érte. A 2003. évre érvényesített kárigényt azonban elutasította, mert az I.r. felperes a fent írtak szerint kizárólag 2003. augusztus 5. és 2003. szeptember 22. közti időszakban felmerült költségei megtérítését igényelhette volna; a becsatolt számlák közt azonban erre az időszakra eső költség nem volt. A másodfokú bíróság az I.r. alperest a kombájn öt napon át tartó - kiállításon történő - használata miatt a jogalap nélküli birtoklás, és a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint marasztalta napi 50.000, összesen 250.000 forint összegben. A gazdagodás meghatározásánál a Pp. 206. § (3) bekezdésének alkalmazásával járt el. A további költségigény és elmaradt haszon iránti igény elutasításával és annak felhozott indokaival a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság döntésével egyetértett, így alaptalannak találta mind a lízingszerződés felmondása folytán keletkező felperesi költségekkel kapcsolatos kárigényt, mind pedig a csőtörő adapter vételára utáni kamat, mint kár iránti igényt is.

A II.r. alperessel szembeni fellebbezések kapcsán a másodfokú bíróság megjegyezte, hogy a felperesek a II.r. alperes károkozó magatartására nem hivatkoztak, szerződéses jogviszony hiányában javítási kötelezettség nem terhelte, ezt a II.r. alperestől nem is igényelték. A kombájn nem a II.r. alperes birtokában volt, így az I.r. felperest a kombájn használatában a II.r. alperes nem akadályozta. A Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján a II.r. alperes részéről tehát nem állapítható meg károkozó magatartás, amely az I.r. felperes által érvényesített kárral összefüggésben állna.

A jogerős ítélet ellen az I.r. felperes és az I.r. alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, majd a II.r. felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelmet.

Az I.r. felperes a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésével a kereseti kérelmének teljes egészében helytadó új határozat meghozatalát, vagy új eljárás elrendelését kérte. Álláspontja szerint mind az elsőfokú, mind a másodfokú határozat az ügy érdemi elbírálására kihatóan jogszabálysértő, mindkét ítélet sérti a Ptk. 248. §-át, 310. §-át, 339. §-át, 355. §-át, 360. §-át, és a Pp. 206. § (1) bekezdését. Többek között kifejtette, hogy a Ptk. 248. § (1) bekezdése nem zárja ki, hogy a szerződő feleken kívül szerződéssel harmadik személy is jótállást vállaljon. Állította, hogy a II.r. alperes képviselője a jótállási nyilatkozatot aláírta, és azt az I.r. alperesnek átadta azzal, hogy az a vevő részére kerüljön kiadásra a többi irattal együtt. Szerinte a II.r. alperes szándéka a jótállás vállalására irányult, az elsőfokú eljárás során még jótállásra kötelezettként védekezett. A II.r. alperes kért a dán gyártótól a felelősség elismerésére vonatkozó nyilatkozatot, a gyártó válaszát is a II.r. alperes képviselőjének küldte meg. Hangsúlyozta, az adásvételi ügylet lebonyolítása során az I.r. alperes a II.r. alperes megbízottjaként járt el, ezért a II.r. alperes egyetemleges felelőssége a Ptk. 350. § (1) bekezdése alapján is megállapítható. Álláspontja szerint a II.r. alperes felelősségét az I.r. felperessel közvetlenül kötött szavatossági és jótállási nyilatkozat alapozza meg, amelyet mindkét fél cégszerűen aláírt és lebélyegzett.

Az I.r. felperes véleménye szerint a lízingcég engedményezése a szállítási szerződésből eredő összes jogra vonatkozott, ezért az I.r. felperes jogosult volt a Ptk. 310. §-a szerinti kárigény érvényesítésére is. Kifejtette, hogy a szerződésen kívül okozott kár megtérítésének szabályai szerint kártérítési igénye megalapozott az importőr II.r. alperessel szemben is. Az üzembehelyezési és szerviz utalvány értelmében minden közvetítő kereskedő, és márkakereskedő köteles a gyártóhoz hasonló garanciát adni az első kiskereskedői vevő javára; eszerint a perben mindkét alperes köteles volt garanciát vállalni. A fentiek szerint tévesnek és jogszabálysértőnek nevezte a bíróságok azon döntését, amelyben a II.r. alperes marasztalását mellőzték. Az I.r. felperes jogszabálysértőnek nevezte a bíróságok döntését a kár összegszerűsége tekintetében is.

Az I.r. alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet megváltoztatását, és a felperesek keresetének teljes elutasítását kérte. Vagylagosan előterjesztette azon igényét, hogy a bíróság a II.r. alperest jótállási felelősségére tekintettel marasztalja. Megítélése szerint a bíróságok azzal követtek el jogszabálysértést, hogy tévesen alkalmazták a Ptk. 248. §-ában, 216. §-ában és 305. §-ában foglaltakat. Az I.r. felpereshez hasonlóan azt fejtette ki, hogy a II.r. alperes a jótállási nyilatkozatot lebélyegezte, és aláírta, ezért terheli a szerződéses jótállási kötelezettség. Másodsorban azt adta elő, hogy a poroltó az előírásoknak már „ránézésre" sem felelt meg, így a tűzvédelmi megbízott téves nyilatkozatot adott ki, a kombájn az aratásban nem vehetett volna részt. A jogszabályban előírt tűzoltó készülék biztosítását a jogszabály üzembentartási feltételként írja elő, az üzembentartási feltételek meglétéért pedig a jármű mindenkori üzembentartója a felelős. Kifejtette, az I.r. felperes megfelelő tűzoltó készülék hiányában üzemeltette a járművet, ezt saját felelősségére tette, az ilyen üzemeltetésből eredő károk és többletkárok önokozta kárnak minősülnek. A törvényi kellékek nélküli üzemeltetés nem rendeltetésszerű üzemeltetés, ezért szerinte a szavatossági és jótállási felelőssége kizárható.

A II.r. felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet megváltoztatását, és az I.r. alperes jótállási kötelezettségén túl a II.r. alperes jótállási kötelezettségének megállapítását, és az I.r. alperessel együtt egyetemleges marasztalását kérte 21.510.000 forintban és járulékaiban. Szerinte az eljárt bíróságok nem vizsgálták, hogy a szerződés az írásbeli vagy szóbeli alakon túl más módon létrejöhetett-e, a jogerős ítélet így sérti a Ptk. 216. § (1) bekezdésének anyagi jogi szabályát, valamint az indokolás hiányossága miatt a Pp. 221. § (1) bekezdését. Előadta, hogy a „Szavatossági és jótállási nyilatkozat" elnevezésű okiratot a II.r. alperes alkalmazza az eladásai során, az okiraton látható a II.r. alperes bélyegzőjének lenyomata. A fenti körülményeket az I.r. felperes kellő alappal értékelhette a jótállásra vonatkozó ráutaló magatartásnak, ezt támasztotta alá az I.r. alperes perbeli nyilatkozata is. Az eljárt bíróságok ítéletük indokolásában nem tértek ki a II.r. alperes bélyegző lenyomatának értékelésére, a fent idézett egyéb körülményekre, és arra sem, hogy ráutaló magatartással miért nem volt megállapítható a jótállási kötelezettség vállalása.

Sem a felülvizsgálati kérelmek, sem a csatlakozó felülvizsgálati kérelem nem alapos, a jogerős ítélet a kérelmekben megjelölt okokból nem jogszabálysértő.

A Legfelsőbb Bíróság a II.r. alperes marasztalására irányuló felülvizsgálati kérelmek tárgyában megállapította, hogy a bíróságok kellő alapossággal vizsgálták a becsatolt okirati bizonyítékokat, okszerűen értékelték a tanúvallomásokat, és azokból helyes következtetésre jutottak. Mind a szavatossági és jótállási nyilatkozat nyomtatvány alkalmazására, mind annak lepecsételésére vonatkozóan okszerű magyarázatot ad az, hogy a II.r. alperes volt a termékek importőre, nevezett vevőként, megrendelőként állt szerződéses kapcsolatban a gyártóval és eladóként, szállítóként az I.r. alperessel. A jótállást a gyártó vállalta a vele szerződéses kapcsolatban álló importőrrel szemben, a II.r. alperes a vele adásvételi szerződésben álló I.r. alperessel szemben, és végül az I.r. alperes a lízingbeadón keresztül az I.r. felperessel szemben. A többször idézett nyilatkozat tehát a II.r. alperes és a felperesek között nem hozott létre közvetlen szerződéses jogviszonyt sem írásban, sem ráutaló magatartással, ezért a jogerős ítélet nem sérti a Ptk. 248. §-át, a 216. § (1) bekezdésében foglaltakat, és indokolása tekintetében is megfelel a Pp. 221. § (1) bekezdésének. A Ptk. 350. § (1) bekezdésének alkalmazására pedig nem kerülhetett sor, mivel az alperesek egymással nem megbízási, hanem adásvételi jogviszonyban álltak.

A felülvizsgálati eljárás eredményeként azt kellett megállapítani, hogy az I.r. felperes kártérítési igénye jogalapjában sem tévedett a másodfokú bíróság. Az aratások lebonyolítása során keletkezett többletköltség és elmaradt haszon nem a szállítási szerződés megszegésével közvetlen összefüggésben álló - a Ptk. 310. §-ában foglalt - ún. tapadó kár, az I.r. felperest a perben érvényesített vagyoni hátrány a saját gazdálkodásában egyénileg érte. A lízingbeadónak az I.r. alperessel megkötött adásvételi szerződéssel kapcsolatban ilyen kárigénye nem keletkezhetett, tehát azt nem is engedményezhette az I.r. felperesre.

Az elsőfokú bíróság igen széleskörű bizonyítást folytatott le mind a meghibásodás okának, mind a tűzeset miatt bekövetkezett kárnak a tisztázása érdekében. A tűz keletkezésének okára vonatkozóan aggálytalan szakvélemény állt rendelkezésre, ezért az I.r. alperes a jármű üzembentartójának felelősségét alaptalanul állította, a Ptk. 305. §-ának megsértésére alaptalanul hivatkozott.

Tévesnek bizonyult az az I.r. felperesi hivatkozás is, hogy a jogerős ítéletben foglalt kártérítés összegszerűségét a bíróságok jogszabálysértéssel állapították meg. Helytállóan értékelte a másodfokú bíróság a Lízing Rt. 2002. december 12-én kelt felmondó levelét, amelynek értelmében a lízingbevevő használati jogosultsága a felmondás időpontjában megszűnt. Ezért annak a ténynek nem volt jelentősége, hogy a cég a kombájnt az I.r. felperestől ténylegesen nem vitte el, és annak kiadását csak 2003. június 27-én tiltotta meg. Miután az I.r. felperes a felmondást követően a munkagépet jogszerűen nem használhatta, erre az időre kártérítési igényt alaptalanul terjesztett elő. A becsatolt okiratok mindenben alátámasztották a bíróságok azon megállapítását, hogy a lízingszerződésből eredő kiadások az I.r. felperest nem közvetlenül a tűzkárral összefüggésben érték, ezért okozati összefüggés hiányában alaptalan az I.r. felperes ezzel kapcsolatos kártérítési igénye. A másodfokú bíróság a kombájn öt napra történő kiállításával előidézett vagyoni hátrány tárgyában a Pp. 206. § (3) bekezdését alkalmazta, vagyis a per összes körülményének mérlegelésével határozott. A Legfelsőbb Bíróság pedig következetesen folytatja azt a gyakorlatot, hogy a felülvizsgálati eljárásban felülmérlegelésének nincs helye (BH 2002/29.).

Mindezekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a Pp. 275. §-ának (3) bekezdése alapján a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. Sikertelen kérelmüknek költségeit a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján a felülvizsgálattal élő felek maguk kötelesek viselni, a II.r. alperesnek pedig jelen eljárásban igazolható költsége nem merült fel. Az I.r. alperes az illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles az állam javára megfizetni.

Budapest, 2008. december 04.

Dr. Fehér Ferenc a tanács elnöke s.k., Dr. Kováts Rolandné előadó bíró s.k., Dr. Bartal Géza bíró s.k.