Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság
3.Pf.20.234/2008/9. szám

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!

A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság, a dr. Kiss Edit ügyvéd által képviselt I. rendű és  II. rendű  felpereseknek, - a dr. Tiborcz Attila ügyvéd  által képviselt  I. rendű, valamint  II. rendű és  III. rendű  alperesek ellen - szavatossági igény érvényesítése iránt indított perében a Szolnoki Városi Bíróság 10.P.20.232/2007/29. számú ítélete ellen, az I. rendű alperes által 30. sorszám alatt benyújtott fellebbezés folytán meghozta a következő

í t é l e t e t :

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érinti, fellebbezett részét megváltoztatja és a felperesek keresetét elutasítja.

Mellőzi az I. rendű alperes perköltség fizetésére kötelezését.

Kötelezi az I. és II. rendű felpereseket egyetemlegesen, hogy 15 napon belül fizessenek meg az I. rendű alperesnek 150.000 (Egyszázötvenezer) forint első fokú perköltséget.

Kötelezi az I. és II. rendű felpereseket, hogy 15 napon belül fizessen meg az I. rendű alperesnek 80.000 (Nyolcvanezer) forint másodfokú perköltséget.

Kötelezi a megyei bíróság az I. és II. rendű felpereseket, hogy térítsenek meg az Államnak felhívásra 171.600 (Egyszázhetvenegyezer-hatszáz) forint másodfokú eljárási illetéket.

Az ítélet ellen nincs helye fellebbezésnek.

I n d o k o l á s :

Az elsőfokú bíróság ítéletével az I. rendű alperest kötelezte 2.860.000 forint megfizetésére a felperesek javára.
Ezt meghaladóan és a II-III. rendű alperesekkel szemben a keresetet - jogviszony hiányában - elutasította. Megállapította, hogy a II., III. rendű alperesek az I. rendű alperes megbízottaiként jártak el, önálló felelősségük nincs a felperesekkel szemben. Ezen ítéleti döntést a felperesek nem fellebbezték meg.
Az I. rendű alperest kötelezte a felperesek javára 200.000 forint perköltség megfizetésére.

Az ítélet indokolásában az elsőfokú bíróság tényállásként állapította meg, hogy a felperesek a 2005. május 20-án kelt adásvételi szerződéssel vették meg az I. rendű alperes tulajdonát képező, a II. és III. rendű alperesek haszonélvezeti jogával terhelt I. rendű alperes tulajdonát képező ingatlant 8.000.000 forint vételárért. 
Az ingatlant a II. és III. rendű alperesek lakták, akik úgy tájékoztatták a felpereseket, hogy az épület száraz, nem penészes.

A felperesek 2005. augusztus 21-én költöztek be az ingatlanba. Azt utána festeni kívánták, melynek során észleltek a kamrában és a konyhában kis mértékű vizesedést, penészesedést, aminek azonban eleinte nem tulajdonítottak jelentőséget. 
Az ősz folyamán a vizesedés, penészesedés folytatódott. 
2006. tavaszára több helyen a vakolat is levált a falról.

A lakóépület eredetileg hagyományos háromosztatú parasztház volt, amely vályogfalú, szigetelése nincs. A tornác beépítésével készült toldalékrész téglából, megfelelő alapozással, talajnedvesség elleni szigeteléssel épült.
2003-ban felújították az épületet. Kívül cementhabarcsos lábazat, kőporos vakolat készült, belül is új vakolat és a hajópadló helyett laminált padlóburkolat készült oly módon, hogy a sóderágy fölé fóliaterítés került és arra az aljzatbeton, majd a padló.
Az épület vizesedését, penészesedését részben a régi épületrész talajnedvesség elleni szigetelésének hiánya, részben pedig az okozza, hogy a cementhabarcsos lábazati vakolat nem engedi a falba jutó nedvesség elpárolgását, a falban feljebb nyomja a nedvességet.
A padlóburkolat alatti fólia szintén gátolja a padlón keresztül a párolgást, a nedvességet a falba sajtolja.
A javítás a régi épületrész aláfalazásával, szigetelésével, valamint a padlóburkolat szabályos újraépítésével történhet, amelynek költsége 2.800.000 forint. 
Az ingatlan forgalmi értéke 4.700.000 forint.

Az elsőfokú bíróság jogi álláspontja az volt, hogy az I. rendű alperes részéről hibás teljesítés történt a szigetelés hiánya, valamint a burkolat szakszerűtlen kivitelezése miatt, melyről a vevőket nem tájékoztatta.

Ezért a Ptk. 305.§ /1/ bekezdése alapján szavatossági felelősség terheli.
A Ptk. 306.§ /1/ bekezdésére hivatkozva kötelezte az elsőfokú bíróság az I. rendű alperest a javítási költséggel azonos összegű árleszállítás megfizetésére.
A Ptk. 318.§ /1/ bekezdése alapján kötelezte 60.000 forint kártérítés fizetésére az I. rendű alperest, amely a javítás idejére kifizetett albérleti díjat foglalja magában.

Az elsőfokú bíróság álláspontja az volt, hogy határidőben érvényesítették a felperesek a szavatossági igényüket.
Hivatkozott az elsőfokú bíróság a Ptk. 308.§ /2/ bekezdésére, amely szerint, ha a jogosult igényét menthető okból nem tudja érvényesíteni - így különösen, ha a hiba jellegénél, vagy természeténél fogva 6 hónapon belül nem volt 
felismerhető - szavatossági jogait a teljesítéstől számított 1 évig, tartós használatra rendelt dolog esetében 3 évig érvényesítheti.

Az ítélet ellen az I. rendű alperes fellebbezett, kérte elsődlegesen annak megváltoztatását, a felperesek keresetének elutasítását, másodlagosan pedig annak hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság utasítását új eljárás lefolytatására és határozat hozatalára.
Előadta a fellebbezésében az I. rendű alperes, hogy a II. és III. rendű alperesekkel szemben megalapozottan utasította el az elsőfokú bíróság a felperesek keresetét, ugyanakkor elmulasztotta a költségeikről való rendelkezést.
Az I. rendű alperessel szemben az ítéletet megalapozatlannak tartja.
Arra vonatkozóan, hogy a szigetelés hiányáról az alperesek tájékoztatták-e a felpereseket, az elsőfokú bíróság elfogadta az I. rendű felperes apjának tanúvallomását, ugyanakkor nem fogadta el a II. és III. rendű alperesek erre vonatkozó nyilatkozatát.
Érdektelen tanúk azonban vallották, hogy őket a szigetelés hiányáról az alperesek tájékoztatták. Emiatt nem hihető, hogy csupán a felpereseket nem tájékoztatták volna arról.
Az elsőfokú bíróságnak azt kellett volna megállapítani, hogy a hibát a felperesek ismerték, így az I. rendű alperest a Ptk. 305.§ /3/ bekezdése alapján szavatossági felelősség nem terheli.

Hivatkozott az I. rendű alperes arra, hogy az épület vizesedését a 2005. augusztusi, kirívóan nagy esőzés okozta, amit alátámaszt VIII.  tanú vallomása is, mert az esőzés alkalmával még nem látott vizesedésre utaló nyomot. 

A felperesek 2005. augusztus 21-én léptek birtokba, a kárveszély akkor átszállt rájuk a Ptk. 368.§ /3/ bekezdése alapján. A károsodás pedig ezután következett be.

Az I. rendű alperes álláspontja szerint bár az elsőfokú bíróság hivatkozott a Ptk. 308.§-ára, de azt tévesen alkalmazva indokolatlanul állapította meg, hogy a felperesek határidőben érvényesítették az igényüket.
A károsodást a felperesek a birtokbavételt követően észlelték, szeptember, október, november hónapban fényképfelvételeket is készítettek az észlelt hibákról. Így ehhez képest 6 hónapon belül nem érvényesítették az igényüket.

Az I. rendű alperes álláspontja szerint amennyiben fenn is állna a szavatossági felelőssége, megalapozatlan a terhére megállapított 2.800.000 forint javítási költség.
A szakértői véleményt sem a javítási költség, sem pedig a forgalmi érték tekintetében nem fogadta el az első fokú eljárás során. A költséget a szakértő csak becsülte, semmivel nem támasztotta alá.
Meghallgatta a bíróság VII. tanút, aki a javítást ténylegesen végezte. Az ő árajánlata 574.000 forint volt, amit a bíróság nem hagyhatott volna figyelmen kívül.
Továbbra is fenntartotta azon álláspontját az I. rendű alperes, hogy konkrét összehasonlító adatok ismerete nélkül a forgalmi érték megállapítás is megalapozatlan. Indokolt lett volna új szakértő kirendelése a perben.

A felperesek fellebbezési ellenkérelmükben az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérték. 

Előadták, hogy az I. rendű alperes a fellebbezésében a szavatossági felelőssége mellett a javítási költség összegét is vitatja, holott az utóbbit az első fokú eljárás során nem vitatta. 
Az I. rendű alperes álláspontjuk szerint a Ptk. 305/A.§ /1/ bekezdése alapján nem mentesülhet a szavatossági felelősség alól.
A felperesek bizonyították, hogy a szerződéskötés időpontjában a hibákat nem ismerték és nem is kellett ismerniük.
Az alperesek kifejezetten azt állították, hogy az épület szigetelt és száraz. 
Valóban nem is láttak a felperesek károsodásra utaló jeleket, mert azokat feltehetőleg eltüntették az alperesek.
Megjelenésében az épület azt a látszatot keltette, mintha viszonylag új építésű kockaház lenne, amelynek már lennie kell szigetelésének. Az ingatlan megtekintésekor megbontásra nem volt lehetőség.
Az ingatlan lényeges hibáit a szakértői vélemény tárta fel, azok rejtett hibák voltak.

Alaptalannak tartották a felperesek a kárveszély átszállására vonatkozó alperesi érvelést is. Utaltak arra, hogy a legnagyobb esőzések még az alperesek birtokba lépése előtt voltak. 
Úgyszintén alaptalannak ítélték az I. rendű alperes elévülési kifogását, utalva arra is, hogy az alperesek az első fokú eljárás során erre soha nem hivatkoztak.

Álláspontjuk szerint az igényérvényesítés nem a perindítást jelenti, elegendő az elévülési határidő alatt a kötelezett felszólítása a teljesítésre. Ez 2006. március 
3-án a felperesek részéről megtörtént. 
Annak eredménytelensége után rögtön előzetes bizonyítást kértek, majd a szakvélemény ismeretében pedig a pert megindították.
Nem állapítható tehát meg, hogy a szavatossági igény érvényesítésének határidejét elmulasztották.
Hivatkoztak arra, hogy VII. tanú csupán a szükséges munkák kis részét végezte el, előttük úgy nyilatkozott, hogy 2.800.000 forintért ő nem vállalta volna el a szakértő által előírt munkák elvégzését. 
Alaptalannak ítélték az I. rendű alperes forgalmi értékkel kapcsolatos érvélését utalva arra, hogy a forgalmi érték meghatározásának a feltűnő értékkülönbségre alapított keresetük szempontjából volt jelentősége. 
A szakértői vélemény helyességét azonban igazolja az OTP értékbecslés is.

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a fellebbezéssel érintett rendelkezések tekintetében bírálta felül. Az I. rendű alperes fellebbezése kapcsán elsődlegesen az elévülési kifogást vizsgálta.

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság által megállapított tényállásból mellőzi az I. rendű alperes hibás teljesítésével és a javítási költséggel kapcsolatos megállapításokat.

Az alperesek már az első fokú eljárás során - 7. sorszám alatt benyújtott ellenkérelmükben - is hivatkoztak a felperesek szavatossági igényének elévülésére, melyet az elsőfokú bíróság ítéletében érdemben vizsgált.
Alaptalan  ezért a felperesek ellenkérelmében foglalt azon állítás, hogy az első fokú eljárásban nem hozták fel elévülési kifogásukat.

A megyei bíróság álláspontja szerint azonban téves az elsőfokú bíróság álláspontja e tekintetben.

Az elsőfokú bíróság a Ptk. 308.§ /2/ bekezdésére hivatkozott, amely szerint, ha a jogosult igényét menthető okból nem tudja érvényesíteni - így különösen, ha a hiba jellegénél, vagy a természeténél fogva 6 hónapon belül nem volt
felismerhető - a szavatossági jogait a teljesítéstől számított 1 évig, tartós használatra rendelt dolog esetében 3 évig érvényesítheti.

A perbeli jogvita elbírálása során azonban a szerződéskötéskor hatályos Ptk. 308. § (1) bekezdését és 308/A. § (1) bekezdését kell alkalmazni. E szerint a jogosult a teljesítés időpontjától számított 6 hónapos elévülési határidő alatt érvényesítheti szavatossági jogait. Ha a jogosult igényét menthető okból nem tudja érvényesíteni, így különösen, ha a hiba a jellegénél vagy a dolog természeténél fogva a 308. §-ban meghatározott határidőn belül nem volt felismerhető, a szavatossági jogok érvényesítésének határideje a teljesítés időpontjától számított egy év, tartós használatra rendelt dolog esetében három év. Ha a kötelező alkalmassági idő három évnél hosszabb, az igény érvényesítésére ez a határidő az irányadó. E határidők elmulasztása jogvesztéssel jár.

Az alperesek a felek által nem vitatottan 2005. augusztus 21. napján adták a felperesek birtokába az ingatlant, vagyis ekkor történt meg részükről a teljesítés.
Ezen időponttól számít a szavatossági igény érvényesítésére nyitva álló 6 hónapos határidő, ami 2006. február 21-én lejárt. 

Az igényérvényesítési határidő elévülési jellegéből következően arra vonatkozik a Ptk-nak az elévülés nyugvását szabályozó 326.§ /2/ bekezdése, valamint az elévülési idő megszakításáról rendelkező 327.§-a.

A Ptk. 326.§ /2/ bekezdése szerint, ha a követelést a jogosult menthető okból nem tudja érvényesíteni, az akadály megszűnésétől számított 1 éven belül 
- 1 éves, vagy ennél rövidebb elévülési idő esetében pedig 3 hónapon belül - a követelés akkor is érvényesíthető, ha az elévülési idő már eltelt, vagy abból 
1 évnél, illetőleg 3 hónapnál kevesebb van hátra.

A felperesek mindaddig menthető okból nem érvényesítették igényüket, amíg a hibát nem ismerték fel.
A felperesek a keresetlevelükben 2005. őszére tették a hiba felismerését.
Az I. rendű felperes az első fokú eljárás során történt személyes meghallgatásakor úgy nyilatkozott, hogy amikor augusztusban kifestették az ingatlant, akkor észlelték először a vizesedést a falon, de úgy gondolták, hogy tudják kezelni. Szeptember környékén, amikor megszáradt a festék, a vizesedés átütött a falon. Az már komolyabb nedvesedésre utalt. A vizesedés október, november hónapokban tovább fokozódott. VI. tanú, a II. rendű felperes apja tanúvallomásában szintén megerősítette az I. rendű felperes állítását; 2005. szeptember - novemberben egyre intenzívebben  jelentkezett a vizesedés, amit a beköltözéskor is észleltek, de aminek akkor nem tulajdonítottak jelentőséget.

A fentiekből megállapíthatóan a felperesek 2005. októberében már határozottan észlelték az épület  falainak vizesedését, mint hibát.

A hiba felismerésétől számítva a Ptk. 308.§ /1/ bekezdése szerinti igényérvényesítési határidőből még 4 hónap rendelkezésre állt, ezért az igényérvényesítés határideje a Ptk. 326.§ /2/ bekezdése alapján nem növekedett meg a felperesek vonatkozásában további 3 hónappal.

Utal a megyei bíróság a Bírósági Határozatok 2008. évi 4. számában közzétett 88. számú eseti döntésre, amelyben értelmezett bírói gyakorlat szerint a szavatossági igény érvényesíthetőségének elévülési határideje a hiba felismeréséig, nem pedig a hiba okának a megismeréséig nyugszik.

Téves a felpereseknek az a hivatkozása, hogy a hiba rejtett volt és annak okát csak a szakvélemény tárta fel.
A felperesek a 2006. március 3-án alperesekhez intézett levelükben pontosan  megjelölték az észlelt hibát, az épület jelentős mértékű vizesedését, valamint a szigetelési hiányosságokat. (Lényegében a beszerzett szakértői vélemény is ugyanezen jelenséget és okot tárta fel.)
Javítási költség címén 1.000.000,- Ft megfizetését kérték.

A fentiekből az következik, hogy a felperesek szavatossági igényüket a teljesítéstől számított 6 hónapon belül, vagyis 2006. február 21. napjáig érvényesíthették volna.

Téves a felperesek azon álláspontja, hogy a szavatossági igény érvényesítése nem a bíróság előtti perindítást jelenti, elegendő az elévülési határidő alatt a kötelezett felszólítása a teljesítésre, amely megszakítja az elévülést.
A bírói gyakorlat töretlen abban, hogy a szavatossági igény érvényesítése a perindítással történhet. A pert pedig 2007. február 5-én indították (A perindítást nem helyettesíti az előzetes bizonyítás kérése, amelyet 2006. március 28-án kezdeményeztek a .... Városi Bíróságon Pk.51.039/2006. ügyszámon.)
A Ptk. 327.§ /1/ bekezdése szerint a követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítás megszakítja az elévülést. 
Jelen esetben azonban a felperesek írásbeli felszólítása a 6 hónapos elévülési határidőn túl történt, ezért az nem volt alkalmas ilyen joghatás kiváltására.

A Ptk. 327. § (2) bekezdése szerint az elévülés megszakadása után az elévülés újból megkezdődik.
Amennyiben a 2006. március 3-án kelt fizetési felszólítás megszakította volna az elévülést, akkor is bekövetkezett volna az elévülés a keresetlevél benyújtása - 2007. február 5. - előtt, 2006. szeptember 3-án.

A Ptk. 325. § (1) bekezdés szerint az elévült követelést bírósági úton érvényesíteni nem lehet. Ezért szavatossági felelősség jogcímén a felperesek
követelésének vizsgálatát a megyei bíróság mellőzte. Érdemben nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a hibát ismerték-e a felperesek a vételkor vagy azt a Ptk. 305/A. § (1) bekezdése szerint ismerniük kellett-e.  Természetesen a felperesek nincsenek elzárva attól, hogy követelésüket új eljárásban más jogcímre alapítva az általános elévülési időn belül előterjesszék, ha annak előfeltételei fennállnak.

A megyei bíróság a fenti indokokkal az elsőfokú bíróság ítéletének megfellebbezett rendelkezését a Pp. 253.§ /2/ bekezdése alapján megváltoztatta és a felperesek keresetét elutasította.
Mentesítette az I. rendű alperest perköltség fizetése alól és a felpereseket kötelezte az I. rendű alperes javára a Pp. 78.§ /1/ bekezdése alapján első és másodfokú perköltség megfizetésére.

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen kizárólag az I. rendű alperes fellebbezett, ezért saját személyében a II., III. rendű alperesek javára szóló perköltség megállapításának mellőzését nem vitathatta.

A Pp. 78. § (1) bekezdése és a 6/1986. (VI. 26.) IM. számú rendelet 13.§ /2/ bekezdése alapján kötelezte a felpereseket az I. rendű alperes illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt másodfokú eljárási illeték megtérítésére. 

S z o l n o k, 2008. május 28.

Dr. Kun Erzsébet s.k. előadó bíró . Sándorné dr. Nagy Erika s.k. a tanács elnöke. Kövér Lászlóné s.k. a tanács tagja