Mfv.I.10.438/2008/4.szám

A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Németh Katalin ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Zamadits Péter ügyvéd által képviselt alperes ellen jogellenes munkabér levonás és kártérítés megfizetése iránt a Fővárosi Munkaügyi Bíróságnál 23.M.4220/2006. szám alatt megindított és másodfokon a Fővárosi Bíróság 49.Mf.635.289/2007/2. számú ítéletével jogerősen befejezett perében az említett másodfokú határozat ellen a felperes által benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t :

A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 49.Mf.635.289/2007/2. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 
- tizenöt nap alatt - 6.000 (hatezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A felülvizsgálati eljárás illetékét az állam viseli.

I n d o k o l á s :

A felperes 2006. január 2-án létesített határozott időre szóló jogviszonyt az alperessel projektfelelős munkakörre. Munkaszerződésének pontjában a felek kikötötték, hogy a munkavállaló a munkaviszonyával kapcsolatosan a tudomására jutott üzleti titkot a munkaviszonyának megszűnését követően is köteles megőrizni. Ha a munkavállaló ezt a kötelezettségét megszegi, akkor a munkáltatónál az ezzel összefüggésben keletkezett kárt teljes egészében köteles megtéríteni. Üzleti titoknak minősül minden, a munkáltató tevékenységével összefüggő információ. Üzleti titok megszegésének minősül különösen a munkáltató előzetes hozzájárulása nélkül bármely újságnak vagy médiának tett nyilatkozat. A felek megállapodtak abban is, hogy amennyiben e kötelezettségszegés a munkavállaló terhére megállapítható, úgy a Ptk. szabályai szerint egy éves teljes, vagy ha a munkáltatónál eltöltött ideje ennél kevesebb, egy éves számított jövedelmével megegyező összegű kárátalányt köteles a munkáltató részére egy összegben megfizetni. 
A felperes a munkaviszony fennállása alatt az alperes üzleti tevékenységére vonatkozó információkat másolt át a saját tulajdonú pendrive-jára előadása szerint azon célból, hogy otthon is tudjon munkát végezni. Ezen túlmenően a munkatársaktól az alperes vezetője arról szerzett tudomást, hogy a felperes a munkaidőn kívül különböző iratokat fénymásol az irodában.
A felperes 2006. március 28-án próbaidő alatt, indokolás nélkül megszüntette a munkaviszonyát. Az írásbeli nyilatkozatra a munkáltató rájegyezte, hogy a felperes két tanú előtt előadta, miszerint a V. utcai projekt teljes árazott, tételes költségvetését pendrive-ra lemásolta és hazavitte.
A munkáltató 2006. március 28-án közölte a felperessel, hogy kártérítési igényt kíván érvényesíteni vele szemben a titoktartási kötelezettség megszegése miatt a munkaszerződés 16. pontjára alapítottan, és ezen a jogcímen 986.303 forintot igényel. Egyidejűleg tájékoztatta a felperest arról, hogy összesen 199.600 forint nettó összegű járandóságát visszatartotta, és azt részére nem fizeti ki.

A felperes keresetében a visszatartott munkabér és kamatai megfizetésére kérte kötelezni az alperest, egyben vitatta a terhére felhozott károkozás tényét és a kártérítés összegét is.

Az alperes a kereset elutasítását kérte, egyben viszontkeresetet terjesztett elő 986.303 forint megfizetése iránt.

A Fővárosi Munkaügyi Bíróság 23.M.4220/2006/7. számú ítéletével a keresetet elutasította azzal, hogy megállapította, miszerint az alperes jogellenesen tartotta vissza a felperes munkabérét. A viszontkeresetnek részben helyt adott, és az alperest a visszatartott munkabér megfizetése alól mentesítette. Kimondta, hogy a felek költségeiket maguk viselik, míg az alperest 10.000 forint eljárási illeték megfizetésére kötelezte.

A munkaügyi bíróság álláspontja szerint a felperes terhére rótt titoksértés vonatkozásában az volt megállapítható, hogy a felperes engedély nélkül mentett át üzleti adatokat a saját pendrive-jára azért, hogy azokat hazavigye és otthon velük dolgozzon. A bíróság osztotta a munkáltató álláspontját, miszerint a munkaszerződésben az alperes eleve túlmunka átalány fizetésére vállalt kötelezettséget, mert általa sem vitatottan a munkaidő a napi nyolc órát meghaladta, azonban ezzel kapcsolatosan előadta, hogy a túlmunkát a munkahelyen kellett végezni. Az otthoni tevékenységhez a felperes engedélyt a munkáltatótól nem kért, így arra jogszerűen nem hivatkozhat. Az alperes nem tudta bizonyítani, hogy az adatok harmadik személlyel való közlése a felperes részéről ténylegesen megvalósult. 
Az alperes jogellenesen tartotta vissza a felperes 2006. március hónapban járó keresetét és étkezési hozzájárulását, hiszen a levonáshoz sem végrehajtható határozat, sem pedig a felperes hozzájárulása nem állt rendelkezésére. Ennek ellenére a munkáltató a levonást jogellenesen végrehajtotta. 
A bíróság akként foglalt állást, hogy a felperes károkozó magatartása az adatok engedély nélküli másolásával és lakására juttatásával megvalósult, anélkül, hogy a tényleges károkozás megállapítható lett volna. A munkáltató által visszatartott egy havi kereset nettó összege alkalmas az alperes által elszenvedett jogsérelem kompenzálására. Ezért a bíróság annak megállapítása mellett, hogy az alperes jogellenes magatartással tartotta vissza a felperes keresetét, indokoltnak találta ugyanezen összeg kártérítésként történő megfizetését a felperes részéről. Ebből következően azzal, hogy a viszontkeresetnek részben adott helyt, és egyidejűleg mellőzte a visszatartott munkabér kifizetésére való kötelezését az alperesnek, a bíróság a felek között kialakult jogvitát ilyen módon tekintette rendezettnek. A felek pervesztessége, pernyertessége arányát egyenlő mértékűnek állapította meg, ezért ekként rendelkezett a költségek viseléséről.
A felperes fellebbezése folytán eljárt Fővárosi Bíróság 49.Mf.635.289/2007/2. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érintette, fellebbezett részében helybenhagyta és a felperest 6.000 forint részperköltség megfizetésére kötelezte. 

A másodfokú bíróság észlelte, hogy az ítélet rendelkező részének megfogalmazása pontatlan, hiszen az elsőfokú bíróság a felperes keresetének helyt adott abban a részében, amelyben megállapította a munkabér-levonás jogellenességét, de az alperesi viszontkeresetet is részben megalapozottnak találta ugyanazon összegben, mint amennyi a jogellenes munkabér-levonásból adódóan a felperest megillette volna. Ezért mellőzte az alperes kötelezését ezen összeg megfizetésére, a viszontkeresetet ezt meghaladóan azonban alaptalannak találta, ezért azt elutasította. A másodfokú bíróság sem osztotta a felperes érvelését, miszerint az Mt. 13. §-ából következően semmis a munkaszerződés kárátalány megfizetésére vonatkozó kikötése.
A másodfokú bíróság utalt az Mt. 103. §-ának /3/ bekezdésére, amely szerint a munkavállaló köteles a munkája során tudomására jutott üzleti titkot megőrizni. Felperes ezen munkaköri kötelezettségét megszegte azáltal, hogy a munkáltató üzleti titkot képező adatait lemásolta. Az elsőfokú bíróság helyesen hívta fel az Mt. 3. § /5/ - /6/ bekezdés rendelkezéseit, amelyek alapján a feleknek lehetőségük volt arra, hogy az üzleti titoktartási kötelezettség megsértése esetére kárátalány fizetésében állapodjanak meg a Ptk. szabályai szerint.

A felperes felülvizsgálati kérelme a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésére és a jogszabályoknak megfelelő határozat hozatalára irányult az alperes perköltség fizetésre kötelezése mellett.

A felperes érvelése szerint a per adatai figyelembevételével megállapítható, hogy a felperes az általa rögzített adatokat nem hozta nyilvánosságra, nem tette hozzáférhetővé illetéktelen személyek számára, és nem használta fel őket. A felperes nem tanusított olyan magatartást, amely az alperes üzleti titkainak megsértésére irányult volna. Ezt az alperes ügyvezetője is elismerte, amikor úgy nyilatkozott, hogy nincs tudomása arról, miszerint a munkavégzés céljából lemásolt adatokkal bármilyen visszaélés történt volna.
Az Mt. 166. §-ára figyelemmel a kártérítési felelősségi alakzat megállapításának több együttes feltétele van. Ezek: a felek közötti munkaviszony fennállása, a munkaviszonyból eredő kötelezettségszegés megszegése, az elkövetés módjában a munkavállalót terhelő vétkesség, a kár bekövetkezte, valamint okozati összefüggés a kár és a munkavállaló kötelezettségszegése között. Mindezek fennállása azonban jelen perben nem volt megállapítható. Az alperesi ügyvezető sem mondta azt, hogy az otthoni munkavégzés kizárt, csak annyit említett, hogy a munkát elsősorban az irodában kell elvégezni. Az adatmásolási tilalom sem volt a munkaszerződés, vagy a belső szabályzat része. Az alperesnél nem volt olyan szabályozás, ami az adatok munkavégzés céljából történő másolását, vagy az otthoni munkavégzést tiltotta vagy engedélyhez kötötte volna, így azt a felperes nem is szeghette meg. Nem bizonyította az alperes, hogy a felperest bármilyen jellegű vétkesség terhelte, károkozó magatartást tanusított volna, illetve az sem nyert igazolást, hogy az alperesnek kára keletkezett volna. Az alperesi ügyvezető maga is úgy nyilatkozott, hogy nincs tudomása arról, miszerint a munkavégzés céljából lemásolt adatokkal bármilyen visszaélés történt volna.
A felperes álláspontja szerint kizárólag az Mt. 3. §-ának /5/ bekezdésében foglaltak alkalmazhatóak jelen jogvita eldöntése során, mivel a felperes állítólagos károkozó magatartása a munkaviszony fennállása alatt történt. Erre az időszakra pedig nyilvánvalóan nem vonatkozhat az Mt. 3. § /6/ bekezdése alapján a munkaviszony megszűnését követő időszakra kötött megállapodásban rögzített, a munkáltató bizonyítási eljárását nem igénylő kárátalány.

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában való fenntartására irányult a felperes perköltség fizetésre kötelezése mellett. Álláspontja szerint az üzleti titok megsértéséhez nem szükséges olyan tevékenység, ami a titok tényleges nyilvánosságra hozatalával járna együtt, azaz a törvény szerint elegendő a visszaélésszerű tevékenység. Téves azon felperesi érvelés, hogy a károkozáshoz szükséges a tényleges kár, ugyanis a jogszabály veszélyeztető magatartásról beszél. Ennek alapján már önmagában ezen tevékenység - akár tényleges kár nélkül is - megalapozza alperesi igényt.

A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § /1/ bekezdése értelmében tárgyaláson kívül bírálta el.

A felülvizsgálati kérelem nem alapos.

A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati eljárásban a Pp. 275. §-ának /1/ bekezdésére tekintettel a rendelkezésre álló periratok alapján dönt, nincs helye a bizonyítékok újra értékelésének, azaz felülmérlegelésének. Az ügy érdemét érintő jogszabálysértést a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen és logikátlan, iratellenes, nem megfelelően indokolt mérlegelése valósíthat meg [Pp. 206. § /1/ bekezdés, 221. § /1/ bekezdés, BH 2001/197., BH 2002/29.].

Az Mt. 103. §-ának /3/ bekezdése értelmében a munkavállaló köteles a munkája során tudomására jutott üzleti titkot - a Ptk. 81. §-ában foglaltak figyelembevételével -, valamint a munkáltatóra, illetve a tevékenységére vonatkozó alapvető fontosságú információkat megőrizni.

Az eljáró bíróságok helytállóan állapították meg, hogy a felperes munkaköri kötelezettségét szegte meg, amikor engedély nélkül, a munkáltatóra vonatkozó adatokat pendrive-jára átmásolt, illetve egyéb iratokról fénymásolatokat készített. Önmagában az a körülmény, hogy a felperes részére nem volt tiltott - de elrendelt sem - az otthoni munkavégzés, valamint az, miszerint a munkáltatónál belső szabályzat kifejezetten nem tiltotta a munkáltatóra vonatkozó adatok átmásolását, a felperest nem mentesíti az elkövetett magatartás jogkövetkezményei alól.

Alaptalanul hivatkozott a felperes a felülvizsgálati kérelmében az Mt. 166. §-ában foglaltakra, ezáltal a kár, a vétkesség, és az okozati összefüggés együttes fennállásának hiányára. A titoktartási kötelezettség megsértése nem azonos a károkozó magatartással, így a felperes fizetési kötelezettségének megállapíthatósága független attól, hogy előírásellenes munkavégzése milyen ténylegesen bizonyított kárt okozott az alperesnek.

A kifejtettek alapján a Legfelsőbb Bíróság a Pp. 275. §-ának /3/ bekezdése alapján a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

A felperest a Pp. 78. §-ának /1/ bekezdése alapján kötelezte az alperes felülvizsgálati eljárási költsége megfizetésére.

A felülvizsgálati eljárás illetékét az adott ügyben még irányadó 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a értelmében az állam viseli.

Budapest, 2009. május 27.

Dr. Tallián Blanka s.k. a tanács elnöke, dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna s.k. előadó bíró, Sztojkoné dr. Hajdu Edit s.k. bíró
A kiadmány hiteléül:
Nné

   tisztviselő