Fővárosi Bíróság mint másodfokú bíróság
54.Pf. 635831/2008/4.

A  Magyar Köztársaság nevében !

A Fővárosi Bíróság, mint másodfokú bíróság a dr. Palotás Ildikó Ügyvédi Iroda /1016 Budapest, Zsolt u. 6/C. 1/2-3., ügyintéző Lantainé dr.Palotás Ildikó ügyvéd/ által képviselt,-
felperes nevebudapesti lakos felperesnek,-
A Pechlof Ügyvédi Iroda /dr. Pechlof György ügyvéd 1225 Budapest, Tenkes u.6/B./által a másodfokú eljárásban meghatalmazott Balázsi Ügyvédi Iroda /dr.Balázsi Éva ügyvéd 1132 Budapest, Kresz Géza u. 42./ által képviselt,-
alperes neve budapesti lakos alperes ellen,-
házasság felbontása iránt indított perében a Pesti Központi Kerületi Bíróság 29.P.100584/2007/18.sorsz. ítélete ellen az alperes által benyújtott 19.sorsz. fellebbezése folytán meghozta a következő

Í t é l e t e t :

A másodfokú bíróság az első fokú bíróság ítéletének a nem fellebbezett részét nem érinti, - 

a fellebbezett rendelkezését részben megváltoztatja és a Budapest, lakás használatát megosztja oly módon, hogy az alperes kizárólagos használatába adja az étkezőt, a félszobát és az udvari WC-t, a konyha közös használatával. A további helyiségeket pedig a felperes kizárólagos használatába adja. Amelynek megfelelően a felek egymás részére 15 nap alatt kötelesek a birtokbaadásra.

A felek a másodfokú eljárásban felmerült költségeiket maguk viselik.

Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

I n d o k o l á s

Az első fokú bíróság ítéletével a felek . napján kötött házasságát felbontotta. Határozott az született  utónevű nagykorú, de még tanuló gyermek javára 2006. december 1. napjától kezdődően a havi 12000 Ft összegű folyó tartásdíjról, amelyet a jövőre nézve az alperes jövedelméből letiltani rendelt.  Megállapítva egyben azt is, - az alperes időközbeni teljesítéseit beszámítva -, hogy az alperest terhelő 2008. március 31.-ig lejárt hátralék összege 132.000 Ft, amelynek a megfizetésére 15 nap alatt egy összegben kötelezte.

A Budapest . alatti a felek közös bérleményét képező önkormányzati bérlakásra az alperes bérlőtársi jogviszonyát megszüntette. Kötelezte, hogy a lakást - ingóságaival együtt - 15 nap alatt hagyja el, és azt bocsássa a felperes kizárólagos használatába. Kötelezte a felperest, hogy ezzel egyidejűleg fizessen meg az alperesnek 125.0000 Ft lakáshasználati jog ellenértéket. Úgy foglalt állást a lakáshasználat kérdésében, hogy a lakás objektíven-az alaprajzi beosztása folytán és szubjektíven a felek között elmérgesedett viszony miatt sem alkalmas a megosztott használatra.

A felek az első fokú eljárásban felmerült költségeiket maguk kötelesek viselni. A eljárás során felmerült 76.780 Ft szakértői költséget a felek személyes költségmentessége folytán az állam viseli.

Az ítélet ellen - kizárólag a lakáshasználatra vonatkozó rendelkezést támadva - az alperes fellebbezett. Elsődlegesen kérte a lakás kizárólagos használatára való feljogosítását arra hivatkozással, hogy álláspontja szerint a felperes a gyermekkel együtt ténylegesen a lakásból kiköltözött, máshol élettársi kapcsolatban él, és tett olyan nyilatkozatot is az első fokú eljárásban, hogy oda nem is kíván visszaköltözni.

Másodlagosan kérte a lakás osztott használatának az elrendelését oly módon, hogy mivel a lakáshoz több bejárati lehetőség is adott, az előszobán kívül  az udvarról is van külön bejárat a konyhán keresztül, és így vagy a félszoba + étkező + konyha kerüljön az ő kizárólagos használatába és az udvari WC-t használná csak még emellett, és az előszoba, WC, továbbá a nagyszoba-ami 29m2 alapterületű és a fürdőszoba a felperes kizárólagos használatába, vagy fordítva. Az volt az álláspontja, hogy az önkormányzat a telekleválasztásos megosztáshoz, a két külön bejáratú, elkülönített lakrész kialakításához ugyan nem adott engedélyt, de a lakás némi átalakításához igen, és így mindkét lakrész komfortossá is tehető lenne. Ennek hiányában is kérte azonban az osztott használat elrendelését, mivel ha őt kiköltözésre kötelezné a bíróság hajléktalanná válna. Az az összeg ugyanis, amelyet az első fokú bíróság lakáshasználati jog ellenértékként a javára megítélt, a lakáshelyzete megoldásához nem nyújtana segítséget. A maga részéről a lakás kizárólagos használatára való feljogosítása esetén a felperes részére lakáshasználati jog ellenértéket fizetni nem tudna. Így is van bankkölcsöne, további hitelfelvételt vállalni már nem képes.

A felperes ellenkérelme az első fokú bíróság ítéletének a helyben hagyására irányult. Igazolta, hogy már letétbe is helyezte a lakáshasználati jog ellenérték összegét. Amelybe az alperes által ki nem egyenlített bérleti díjakból eredő felemelt összegű követelését, és a hátralékos gyermektartásdíjat beszámítani kívánta. A bérleti díjból eredő tartozását az alperes vitatta, arra hivatkozással, hogy míg az utolsó évben a lakás bérleti díját valóban a felperes fizette, ezáltal fenntartva a lakáshasználathoz való jogosultságát, míg az előző évben pedig azt  teljes egészében ő fizette. /

A fellebbezés alapos.

A másodfokú bíróság nem osztotta az első fokú bíróság álláspontját abban, hogy a perbeli lakás ne lenne alkalmas a megosztott használatra. A lakáshoz a felperes által sem vitatottan az iratoknál megtalálható egyszerű alaprajz szerint is három bejárati lehetőség van: az előszobán, a fürdőszobán és a konyhán keresztül, és mivel az alperes azt vállalta, hogy az ő lakrészéhez tartozóan csak az un. udvari WC-t használhassa, - ami adott lehetőség - a lakás osztott használata objektíve nem kizárt. Ehhez a felek közös használatába kizárólag a konyhát kellett adni, amellett, hogy így csak ott biztosított az alperes bejárási lehetősége is a lakásba. A további helyiségek a rendelkező részben felsoroltak szerint a kizárólagos használatukba kerülnek. Ezáltal jól elkülöníthetővé is vált a használatuk, anélkül, hogy a tulajdonos önkormányzat hozzájárulása hiányában azon bármilyen átalakítást is végezniük kellene.

A Csjt.31/B§/4/bek. alapján a felek közös bérletében lévő lakás használatát meg kell osztani, ha azt a lakás alapterülete, alaprajzi beosztása, és a helyiségeinek a száma lehetővé teszi /objektív megoszthatóság/. Nem osztható meg a lakás használata, ha az a házastárs korábbi magatartására figyelemmel a másik házastárs vagy a kiskorú gyermek érdekeinek a súlyos sérelmével járna.

A felek esetében bár voltak közöttük korábban konfliktusok, de az nem volt bizonyított tény, hogy az az alperes felperessel szembeni rendszeresen megvalósuló durva, goromba /azaz a felperes érdekét súlyosan sértő/ magatartására lett volna visszavezethető. A felperes átmeneti elköltözéséhez sem ez vezetett, hanem éppen egy olyan esemény, amelynél az alperes önmaga ellen fordulva, öngyilkosságot kísérelt meg.

A felek egyező előadása szerint megtörtént, évekkel korábbi egyszeri tettlegességet olyan súllyal értékelni pedig nem lehetett, amely az alperes hajléktalanságához kellene, hogy vezessen. A felek gyermeke is időközben betöltötte a 18. életévét, nagykorú. Ezért őt a lakáshasználat rendezésekor a Csjt.31A§/2/bek-ben írtak szerint sem lehetett már olyan módon figyelembe venni, mintha kiskorú lenne. Bár nem vitásan a részére a lakáshasználatot /legalábbis amíg az eltartásáról is gondoskodniuk kell a feleknek, mivel tanul/ annyiban tényként mégis értékelni kellett, hogy a nagyobb alapterületű és a fürdőszoba használattal is járó komfortos lakrész kizárólagos használatára a másodfokú bíróság a vele egy háztartásban élő felperest, és nem az alperest jogosította fel. Így tehát mindkét fél érdekét figyelembe véve, - és ha nem is teljes értékű elkülönített lakáshasználattal - de lehetőséget látott a másodfokú bíróság a lakás megosztott használatának a rendezésére /annak mind az objektív, mind szubjektív jogszabályi feltételeit is vizsgálva/. Az alperes indítványából is kiindulva tehát az alperest jogosította fel a lakásnak a kisebb alapterületű  és csak a konyhán át történő bejárással megközelíthető, és komfortnélküli lakrésze használatára, az udvari WC kizárólagos használata mellett, míg a felperest pedig ezáltal arra, hogy a lakás konyhájának a közös használata ellenére is az alperes részére a fentiek szerinti zavartalan bejárást a lakásba ezen keresztül biztosítsa. /Mindezt anélkül tehát, hogy a tulajdonos önkormányzat hozzájárulása hiányában a lakásban átalakításokat hajthatnának végre a teljesen elkülönült lakrészek kialakítása érdekében./

Ami az alperesnek pedig azt a fellebbezési kérelmét illeti, hogy elsődlegesen őt jogosítsa fel a másodfokú bíróság a lakás kizárólagos használatára, mivel onnan a felperes álláspontja szerint a gyermekkel együtt a visszatérés szándéka nélkül költözött el, ezt a másodfokú bíróság a per valamennyi adatát értékelve teljesen alaptalannak találta. Az ugyanis nem volt vitás, hogy a lakásból a felperes azért költözött el, mert az együttlakás konfliktusait - és különösen annak a megosztás nélküli módjával  együtt járó - nehézségeit kívánta ezzel elkerülni, amellett, hogy a lakás bérleti díját továbbra is fizette. /Az pedig, hogy ezzel kapcsolatban a feleknek egymással szemben milyen követelésük lehet, már nem a jelen per tárgyát képező kérdés volt/. Mindezzel kifejezésre juttatva a lakáshasználatra vonatkozó igényét is.

A fentiek szerint a másodfokú bíróság az első fokú bíróság ítéletének a fellebbezéssel támadott lakáshasználatra vonatkozó rendelkezéseit a Pp.253.§/2/bek. alapján megváltoztatta.

A másodfokú eljárási költség viseléséről a Pp.81.§/1/bek. szerint határozva /kivéve a tévedésből kihagyott rendelkezést az alperes illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt fellebbezési illetékről, amelyet a 6.sorsz. kiegészítő ítéletében pótolt/.

          Budapest, 2009. december 10.

dr.Benkő Csilla
a tanács elnöke
           Benkő Ferencné dr.                  			                      dr.Sári Péterné
                bíró, előadó                                			                             bíró

A kiadmány hiteléül: