A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG LEGFELSŐBB BÍRÓSÁGA
Bfv.I.308/2010/4.szám

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!

A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a Budapesten, 2010. évi május hó 11. napján megtartott nyilvános ülésen meghozta a következő

v é g z é s t :

A rágalmazás vétsége miatt a terheltek ellen folyamatban volt büntetőügyben az I. rendű terhelt és a védője által benyújtott felülvizsgálati indítványt elbírálva a Székesfehérvári Városi Bíróság 3.B.1264/2007/39. számú ítéletét és a Fejér Megyei Bíróság 1.Bf.170/2009/7. számú végzését az I. rendű terheltre vonatkozó részében  hatályában fenntartja.

A végzés ellen fellebbezésnek és felülvizsgálatnak nincs helye, s ebben az ügyben sem az indítvány előterjesztője, sem azonos tartalommal más jogosult újabb felülvizsgálati indítványt nem nyújthat be.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálati indítvánnyal érintett I. rendű terheltet a Székesfehérvári Városi Bíróság a 3.B.1264/2007/39. számú, 2009. május 4. napján meghozott ítéletével 2 rendbeli, a Btk. 179. § (1) bekezdésében meghatározott rágalmazás vétsége miatt megrovásban részesítette és a magánvádlók részére 5.000-5.000 forint bűnügyi költség megfizetésére kötelezte.

Az ítélet ellen felmentés érdekében bejelentett védelmi fellebbezéseket elbírálva a Fejér Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság az 1.Bf. 170/2009/7. számú, 2009. október 8. napján kelt végzésével az elsőfokú ítéletet helybenhagyta.

A büntetőeljárás a Lakásfenntartó Szövetkezet, mint jogi személy, és annak az ügyvezető igazgatója, mint magánvádlók 2007. október 17.-én tett feljelentése és joghatályos magánindítványa alapján indult az I. rendű terhelttel szemben.

A másodfokú bíróság által is irányadónak tekintett történeti tényállás lényege szerint 2007. szeptember 17.-i dátumozással ellátva ismeretlen személy vagy személyek egy „Tájékoztató" megnevezésű szórólapot készítettek a Lakásfenntartó Szövetkezet tagjai részére. 

Az említett Tájékoztatót a terhelt több szövetkezeti tagnak 2007. október hónapban átadta, közölve, hogy a küldöttgyűlés összehívása érdekében gyűjt aláírásokat.
A Tájékoztató szövegét az I. rendű terhelt ismerte, azzal kapcsolatban megjegyzéseket is tett; a közgyűlés összehívásának okaként azt jelölte meg, hogy az igazgató elsikkasztja a szövetkezet pénzét, illetve, hogy a szövetkezet működésével kapcsolatosan problémák vannak.

A Tájékoztató 1-10 pontig terjedően sorolta fel azokat az okokat, amelyek miatt indokolt a közgyűlés összehívása.

Így tartalmazta, hogy a szövetkezet 1991. óta közgyűlést nem hívott össze, még a 2007. évi választások során sem, holott a lakásszövetkezeti törvény szerint a küldöttgyűlés is csak úgy működhet, ha a közgyűlés összehívására sor kerül. (2. pontja)

2007-ben sem volt küldöttválasztás; a közös képviselő választás is szabálytalanul bonyolódott le, a szövetkezet megbízottja lakásonként kereste fel a tagokat az általuk javasolt személy jóváhagyására. (3. pontja)

A szövetkezeti tagok sem az évi több milliós felújításról, sem a panelplusz felújításról nem kaptak szerződést, csak értesítést a fizetési kötelezettségről. A szövetkezet gazdálkodása átláthatatlan, nem a jó gazda gondosságával gazdálkodik, gazdálkodása ellenőrizhetetlen.  A hitelfelvételről az utóbbi időben a küldöttgyűlés helyett az igazgatóság döntött. 
A panelplusz elszámolást követően a polgármesteri hivatal többnyire a lakók javára utalt vissza bizonyos összeget, ezt a lakók nem kapták kézhez. (5. pontja)

A szövetkezet belépett egy alapítványba igazgatósági határozattal, amire nézve nincs közgyűlési jóváhagyás. 
Továbbá a szövetkezet igazgatósági határozattal a szövetkezeti megtakarításokat állampapírokba fektette. Erről nincs közgyűlési jóváhagyás. Hol vannak a befektetett állampapírok és mennyi az összeg? 
Az éves mérlegbeszámolóban nincs kimutatva a halmozott eredmény összege. 
Az ügyvezető igazgató és még ketten - tulajdonosai egy Kft-nek. Ez a Kft. épített a városban 224 millió forint összegben egy nyugdíjas házat. Tehát arra vagyunk kíváncsiak, hogy esetlegesen, gyakorlatilag a tagság nem tulajdonosa-e a háznak? Ezért is szükséges a szövetkezetnél a könyvvizsgálat. (7. pontja)

Az ügyvezető igazgató magánvádló tanúvallomása kapcsán rögzíti az ítélet tényként, hogy a lakók megkérdezték tőle, elsikkasztja-e a szövetkezet pénzét, illetve a polgármesteri hivataltól is megkeresték a Tájékoztató szövegében írt tevékenység valóságtartalmával kapcsolatban.

A jogi indokolás kapcsán az elsőfokú bíróság kifejtette, hogy az I. rendű terhelt a Tájékoztató terjesztésében annak tartalmát ismerve tevékenyen közreműködött, az abban lévő becsület csorbítására alkalmas tényállításokat jogellenesen híresztelte.
A jogellenességet mutatja, hogy a terhelt büntető feljelentéssel is élt, továbbá a szövetkezet illetékes szerveitől is kért és kapott információkat. Iratokat is a számára átadtak, a könyvvizsgálói jelentésekkel megismerkedhetett, amelyek azonban az ő állításait nem támasztották alá.

Mindezekre figyelemmel az elsőfokú bíróság megállapítása szerint a terhelt megvalósította a rágalmazás törvényi tényállásának minden elemét, s minthogy két sértett sérelmére követte el azt, a bűnösségét 2 rendbeli rágalmazás vétségében állapította meg.

A megyei bíróság a levont jogi következtetést lényegében helyesnek találta. Maga is úgy ítélte meg, hogy a sérelmezett irat becsület csorbítására alkalmas tényre utaló kifejezéseket tartalmazott, hiszen abban a szövetkezet törvénytelen működésére, szabálytalan pénzgazdálkodására és ezzel összefüggésben további becsület csorbítására alkalmas tényre utaló kifejezések voltak találhatók.

A jogerős ügydöntő határozatok ellen az I. rendű terhelt és védője nyújtottak be felülvizsgálati indítványt a Be. 416. § (1) bekezdés a) pontjára, vagyis a bűnösség törvénysértő megállapítására hivatkozással, a terhelt felmentése érdekében.

Az indítványban kifejtett jogi érvek lényege szerint a terhelt bár részt vett az inkriminált irat terjesztésében, azonban az már vitatható, hogy az becsület csorbítására alkalmas tényállítást tartalmazott volna.
A védelem álláspontja szerint a Tájékoztató nem tartalmazott olyan kijelentést vagy felvetést, amely a kritika szintjét meghaladná, márpedig a kritika, még ha erőteljes is, bűncselekményt nem valósít meg. Az eljárt bíróságok figyelmen kívül hagyták, hogy az irat terjesztése közgyűlés összehívása érdekében történt, a terhelt a szövetkezeti törvényből adódó jogával élve kezdeményezte a közgyűlés összehívását, így a kérdések felvetése jogellenesnek nem volt tekinthető. 
Minthogy a terhelt cselekménye nem volt társadalomra veszélyes és jogellenes sem, mert eljárása jogszerű célt szolgált, marasztalására nemcsak a törvényi tényállási elemek hiányában, hanem a Btk. 10. § (1) bekezdésének a sérelmével került sor.

A magánvádlók jogi képviselője írásbeli észrevételében a támadott határozatok hatályban tartását kérte.
Álláspontja szerint a terhelt úgy tett rágalmazó állításokat, hogy azok alaptalanságával tisztában volt, hiszen az ellenkezőjét több jogerős határozat hozta a tudomására, amely eljárásokat ő indított.
Az általa tett állítások alkalmasak voltak a sértett szövetkezet működésének veszélyeztetésére, hiszen a tagság bizalom vesztése komoly következményeket vonhat maga után.
Ugyancsak alkalmasak voltak az állítások a szövetkezet vezető tisztségviselőinek rágalmazására, közülük azonban csak az ügyvezető terjesztett elő magánvádat.

A Be. 425. §-a szerinti nyilvános ülésen a védő az indítványban foglaltakat fenntartotta.
A terhelt azt hangsúlyozta, hogy csupán a közgyűlés összehívását szorgalmazta, ekként pedig bűncselekményt sem valósított meg.

A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati indítványt nem találta alaposnak.

A Btk. 179. §-ának (1) bekezdésében meghatározott rágalmazás vétségét az követi el, aki valakiről más előtt a becsület csorbítására alkalmas tényt állít vagy híresztel, vagy ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezést használ.

A társadalomban kialakult általános erkölcsi és közfelfogás figyelembevételével kell eldönteni, hogy valamely tény állítása, híresztelése alkalmas-e a becsület csorbítására.
Általában erre alkalmas az olyan tény állítása, híresztelése, amely valósága esetén büntető, szabálysértési vagy fegyelmi eljárás megindításának alapjául szolgálhat a sértett ellen.

A felülvizsgálati eljárásban a Be. 423. §-ának (1) bekezdése értelmében a jogerős ítéletben megállapított tényállás kötelezően irányadó. A Legfelsőbb Bíróság tehát azt, hogy történt-e az ügyben büntető anyagi jogsértés, kizárólag a támadott határozatban rögzített tények alapul vételével vizsgálhatja. 

Az irányadó tényállás azt tartalmazza, hogy a terhelt az aláírások gyűjtésekor a Tájékoztató szövegével kapcsolatban még külön szóbeli megjegyzéseket is tett.
A közgyűlés összehívásának egyik okaként azt jelölte meg, hogy az igazgató, vagyis a magánvádló elsikkasztja a szövetkezet pénzét.
Ezzel a kijelentésével róla olyan tényt állított, amely valósága esetén büntetőeljárás megindítására alkalmas. Ekként pedig nevezett sértett sérelmére már ezzel a rágalmazás törvényi tényállását maradéktalanul kimerítette.
Hasonló megállapítás tehető a szövetkezet működésével kapcsolatban is, hiszen a terhelt által terjesztett Tájékoztató szövege olyan tényekre utaló kifejezéseket tartalmaz, amelyek azt sugallják, hogy a szövetkezet nemcsak szabálytalanul, törvényellenesen működik, hanem a szövetkezeti vagyonnal is önkényesen, visszaélésszerűen, „átláthatatlan, ellenőrizhetetlen" módon „nem a jó gazda gondosságával" vagyis általában hanyagul, a tagok érdekeivel ellentétesen gazdálkodik.

A Tájékoztatónak a panelplusz elszámolásra és az alapítványra vonatkozó részei (5. és 7. pont) arra utaló konkrét kifejezést tartalmaznak, azt sejtetik, hogy a szövetkezet, illetve annak vezetői sajátjukként rendelkeztek a lakók javára visszautalt összegekkel, valamint nem kizárható módon a megjelölt alapítványon keresztül egy nyugdíjas házba mentették át a szövetkezeti vagyon jelentős hányadát.

Azt, hogy az idézett kijelentések alkalmasak voltak a becsület csorbítására, a lakásszövetkezet jó hírnevének rontására, mi sem igazolja jobban, mint az, hogy az ügyvezető igazgatótól a lakók megkérdezték, igaz-e, hogy elsikkasztja a szövetkezet pénzét, s őt a polgármesteri hivataltól is kérdőre vonták a szövetkezet működésével kapcsolatban.

Mindez azonban legfeljebb a cselekmény tárgyi súlyát növeli; mivel az, hogy a hátrányos következmény - a becsület csorbulása - ténylegesen is bekövetkezzék, már nem feltétele a rágalmazás megvalósulásának.

A védő érvelése annyiban helytálló, ahhoz, hogy a rágalmazás bűncselekménye megvalósuljon, szükséges az is, hogy a becsület csorbítására alkalmas tény állítása, híresztelése jogellenes, a társadalomra veszélyes legyen.
Kizárhatja a becsület csorbítására alkalmas tény állításának, híresztelésének társadalomra veszélyességét (jogellenességét) a közérdek vagy a jogos magánérdek (csoportérdek) védelme is. A tényközlés ilyen pozitív célja, méltányolható motívuma azonban csak a valóságbizonyítás sikerén keresztül eredményezheti az elkövető büntetlenségét.

A jelen ügyben azonban az elsőfokú bíróság által lefolytatott bizonyítás a terhelt korábbi, különböző hatóságok előtt tett bejelentéseinek a valóságtartalmát nemhogy nem igazolta, hanem azt kifejezetten cáfolta.
A közgyűlés összehívása érdekében készített, a terhelt által terjesztett Tájékoztató pedig lényegében ezeket, a terhelt által is tudottan valótlan, rágalmazó állításokat ismételte meg.

Nem tévedtek tehát az eljárt bíróságok, amikor a terhelt magatartását jogellenesnek ítélték és a rágalmazás törvényi tényállásának minden elemét megvalósítottnak találták.

A Legfelsőbb Bíróság ezért a felülvizsgálati indítványnak nem adott helyt; a megtámadott határozatokat a Be. 426. §-a alapján a hatályukban fenntartotta.

E végzés elleni fellebbezést a Be. 3. §-ának (4) bekezdése, felülvizsgálatának lehetőségét a Be. 416. § (4) bekezdésének b) pontja kizárja.

A támadott ügydöntő határozatokkal szembeni ismételt felülvizsgálati indítvány tilalmáról a Be. 418. §-ának (3) és 421. §-ának (3) bekezdése rendelkezik.

Budapest, 2010. május 11.

Dr. Édes Tamás s. k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Ibolya 
s. k. előadó bíró, Dr. Szabó Péter s. k. bíró

A kiadmány hiteléül:

bírósági tisztviselő
MTné